Sairasteluputkessa pienen lapsen kanssa: en tiedä, miten ihmiset säilyttävät järkensä
Tuntuu, että lapsi (3 v.) on edelleen vähän väliä sairaana, vaikka päiväkotia on jo yli puoli vuotta takana.
Laskeskelin hoitoaikakalenterista, että tämän vuoden puolella hänelle on kertynyt pienissä pätkissä yhteensä 8 poissaolopäivää sairauden vuoksi. Nyt on vasta maaliskuun puoliväli.
![]() |
Yhdenkin lapsen vanhemmalla voi tulla hurjasti poissaoloja lapsen sairastaessa, jos niitä ei voi jakaa toisen vanhemman tai muiden läheisten kanssa. Kuva: Unsplash. |
Mikäs hätä tässä työttömällä. Mahdollisen työllistymisen kannalta nämä sairastamiset ovat kuitenkin iso stressi jo ennakkoon.
Käytännön tasolla olen yksinhuoltaja. Kaikki sairastamiset hoidan minä. Aran ja mummiaankin vierastavan lapsen kanssa muita hoitajia kuin minä ei vain ole.
Työstä poissaoloja olisi kertynyt tältä ajalta itselleni vielä enemmän, sillä imuroin lapsen taudit itselleni tehokkaasti. Ensimmäisellä viikolla hoidan lasta, seuraavalla olen itse sairaana sen 2–3 päivää.
Nyt alkuvuoden aikana olen, ihme kyllä, onnistunut saamaan lapselta vain tämän viimeisimmän vatsataudin, jonka vuoksi olisin joutunut olemaan työstä pois 3 päivää. Minulla olisi siis kertynyt alkuvuodelta jo 11 poissaolopäivää. En todellakaan olisi tullut kovin edulliseksi työntekijäksi työnantajalleni.
Jos töitä saankin, työsuhteeni puretaan kuitenkin koeajalla toistuvien poissaolojen vuoksi
Väkisinkin sitä miettii, miten pitkälle työnantaja tällaista katselee, ennen kuin purkaa työsuhteen koeajalla. Minkälaiset mahdollisuudet minulla oikeasti on edes työllistyä yhtään pitkäaikaisemmin, jos lapsen ja sen myötä omakin sairastaminen jatkuu tällaisena?Kaikissa töissä poissaolot eivät aiheuta yhtä suurta hallaa. Esimerkiksi paperityöt voivat usein odottaa tekijäänsä.
Nyt olen kuitenkin menossa yksityispuolelle siivoustyön työhaastatteluun loppuviikosta. Miten työt järjestyvät, jos yksi on poissa toistuvasti? Kuka ne työt tekee? Vai jätetäänkö rappuset siivoamatta ja toivotaan, etteivät asiakkaat irtisano sopimuksiaan?
En vain ymmärrä, miten nykyajan työelämässä, jossa kaikki on vedetty jo valmiiksi äärimmäisen tiukille, olisi tilaa ja joustoa minun kaltaiselle tekijälle, joka joutuu jatkuvasti olemaan poissa. Olen jo henkisesti valmistautunut siihen, että työsuhteeni puretaan koeajalla. Enkä ole vielä edes saanut töitä!
Eihän tämä sairastelu oma vikani on. Se on vain olosuhde, jossa on elettävä tällä hetkellä. Mutta ei se kyllä ole työnantajankaan vika, enkä todellakaan voi työnantajaa syyttää, jos koeaikapurku osuisi kohdalleni. (Vaikka ei sairauspoissaolot varmaan ihan laillinen peruste koeaikapurulle ole.)
Ripuli from hell päästi lapsen helpoimmalla
Oksentelua ei ollut. Lopulta ripuli lakkasi yhtä nopeasti kuin alkoikin.
Imetyksestä olin mahdottoman onnellinen, kuten aina, kun lapsi on kipeänä. Tissi maistuu kipeänäkin ja tarjoaa lohdun ja nesteytyksen lisäksi ravintoa helposti sulavassa muodossa. Lisäksi imetyksen ansiosta lapsi saa nesteitä helposti myös yöllä.
![]() |
Jokainen kerta, kun lapsi on kipeänä, kiitän itseäni siitä, että olen pitänyt pääni ja imetän edelleen 3-vuotiastani. Imetys vähentää sairastavuutta sekä sairaalahoidon tarvetta. Kuva: Unsplash. |
Kierukan laitto ei ollutkaan syynä huonoon olooni
En tiedä oliko vastuullista toimintaa käydä siellä levittelemässä haarojen lisäksi pöpöjä, mutta itse olin vielä täysin oireeton tuossa kohtaa. Aika oli siirtynyt jo kerran aiemmin, joten en halunnut sitä enää siirtää uudestaan.
Kolme päivää kierukan laiton jälkeen minulla alkoivat kummalliset oireet. Vatsa oli kipeä ja turvonnut, mutta kipu paikantui enemmänkin suolistoon kuin kohdun seudulle. Lisäksi minua vilutti vähän väliä, vaikka varsinaista korkeaa kuumetta ei ollut. Korkeimmillaan lämpö kävi 37,7 asteessa, kun olin oikein paksujen vällyjen alla lämmitellyt.
Oli muuten ihan karmea olo, kun iho on aivan kananlihalla, ja luissa ja ytimissä on sellainen syväjää, joka jäytää ja suorastaan särkee. Laitat vaan villapaitaa, kylpytakkia, villasukkaa, vilttiä, kuumavesipulloa... kaikkea mahdollista päälle ja silti vain iho on kananlihalla ja paleltaa niin, että sattuu.
Lisäksi oli kummallista mietoa pahoinvointia. Aloin jo epäillä, että johtuuko nämä kaikki oireet vain kierukasta. Että jos minä olen vain jotenkin todella herkkä keltarauhashormonille?
No kärvistelin tuossa hankalassa olossa kaksi kokonaista päivää! Sitten aamulla alkoi tapahtua: ripuli. Voi mikä helpotus! Oireet olivatkin vain sitä lapselta saatua vatsatautia! Olisihan tämä pitänyt arvata.
Ilo muuttui kyllä ripulin kestäessä aikamoiseksi turhautumiseksi ja huoleksikin. Toisen päivän iltapäivällä käskin miehen hakemaan apteekista Imodiumia. Aloin olla fyysisesti ja henkisestikin aivan poikki ripuloituani vesiripulia kaksi päivää ilman minkäänlaista parannusta.
En muista koskaan sairastaneeni tällaista ripulia. Tämä oli elämäni ensimmäinen kerta, kun ostin Imodiumia. Kuivuminen ei ollut yhtä äkillinen kuin norossa, mutta ripulin kestäessä olotila alkoi lopussa jo lähennellä noroa. Aloin pelkäämään, miten kehoni kestää ja miettimään, onko kuivuma jo kohta liian pitkällä kotihoitoon. Onneksi Imodium auttoi.
Tauti siirtyi lopuksi vielä miehellekin, joten hyvin herkästi tarttuva tauti tuntuu olevan.
Lapsi tuntuu parantuvan vain sairastuakseen uudelleen
Lapsi oli täysin oma pirteä itsensä. Hiukan hänellä on ollut minimaalista nuhaa, mutta sekin on melkein mielikuvituksen tuotetta enemmän kuin oikeaa nuhaa.
En nyt sitten tiedä, mikä häntä vaivaa. Jäimme tietysti kotiin.
Psykiatrisen hoitosuhteen aloittaminen ei innosta, kun lapsi on jatkuvasti kuitenkin sairaana
Minulla olisi ollut vihdoin ja viimein ensikäynti psykiatriselle sairaanhoitajalle. Olin joutunut sairastelujen vuoksi siirtämään sitä jo kahdesti ja nyt jouduin taas soittamaan mielenterveystoimistoon ja kertomaan tilanteen. Vaihdoimme ajan puhelinsoitoksi ja juttelin sitten lapsen hoidon lomassa korvanappi korvassa sairaanhoitajan kanssa.En oikeastaan ole enää motivoitunut hoitosuhteeseen, sillä pitkien jonojen ja hiukan myös meistä johtuneiden perumisten vuoksi hoitosuhteen aloitus on venynyt kuukausitolkulla. Alunperin ajatuksena oli, että voisin kenties saada psykiatrilta lausuntoa soveltumattomuudestani hoitotyöhön, jotta sitä ei turhaan tarjottaisi te-toimistosta.
Neuvolakuulumiset
Olin käynnin jälkeen aivan puhki!
![]() |
Kaikista sirkustempuista huolimatta 3-vuotias veti pisimmän tikun tässä taistossa. Lene-tehtävät jäivät pitkälti edelleen tekemättä. Kuva: Unsplash. |
Minä ja terveydenhoitaja heiluimme, satuilimme ja temppuilimme. Otimme leluja mukaan ja yritimme leikin kautta. Kokeilimme mitä mielikuvituksellisimpia asetelmia, jotta terveydenhoitajan vierastaminen ei olisi noussut syyksi kieltäytymiselle.
Lapsella on kotonakin sitä, että hän kieltäytyy tekemästä jotakin, jos aikuiset katsovat. Hänellä on usein siis tarve saada tehdä ja kokeilla asioita ensin ihan omassa rauhassa. Lisäksi hän ei aina pidä edes positiivisesta kannustuksesta. Positiivinenkin huomio on silloin liikaa. "Äiti ei sano!" hän huutaa.
Lapsella on myös ihan pienestä pitäen ollut sitä, että hän menettää hermonsa helposti epäonnistuessaan jossain. Jatkuvasti muistutamme siitä, että on ihan normaalia, ettei aina onnistu ja että sen kautta sitä sitten oppii. Että aikuisetkin epäonnistuvat milloin missäkin.
Noh, lopputuloksena oli sitten lähete toimintaterapiaan. En tiedä, onko siitä meille yhtään mitään hyötyä, mutta samapa tuo. Kysehän ei ole siitä, että lapsella olisi konkreettisissa taidoissa puutteita. Ongelma on mielestäni enemmänkin psyykkinen/ temperamentista johtuva.
Lapsi ei mene systeemin testeihin systeemin sanelemalla tavalla, joten hoitaa pitää. Vaikka äitinä tiedän, että lapsi olisi osannut aivan kaikki testin tehtävät, jos ne olisi saanut tehdä toisenlaisessa tilanteessa.
Hän on vain vielä niin pieni eikä ymmärrä tuon taivaallista siitä, miksi jotkut typerät tehtävät pitäisi tehdä, jos hän ei itse halua tai tekeminen tunnu tilanteessa luontevalta.
Lapsi muuten oppi tänään kirjoittamaan nimensä. :) Toki nimessä on vain kolme eri kirjainta. Ikää tarkalleen ottaen nyt 3 v 1,5 kk.
Lastensuojelu taisi olla vain ymmärtämättömän terveydenhoitajan möläytys
Lastensuojelusta terveydenhoitaja ei puhunut enää ollenkaan. Nyt hän puhui sosiaalihuoltolain mukaisesta perhetyöstä, mikä on aivan eri asia. Epäilen, että terkkari oli ehkä jutellut lääkärin tai sitten lasun kanssa ja ymmärtänyt sitten, etteivät kriteerit lasun asiakkuuteen täyty.Se siitä siis. Turhaan itkin sen ensimmäisen neuvolakäynnin jälkeen, että miksi ihmeessä olemme muka taas lastensuojelun tarpeessa. No, emme olleet. *syvä huokaus sekä helpotuksesta, että ärsytyksestä*
PS. Päiväkodissa on todettu syyhypunkki jollain lapsella. Ei onneksi vielä meidän ryhmässä. Mutta äkkiäkös se leviää, kun sisaruksia kuitenkin on monella toisissa ryhmissä.
En tiedä lohduttaako tämä, mutta meillä tuo jatkuva sairastelu päiväkodin aloituksen jälkeen kesti tasan vuoden, sitten loppui kuin seinään. Eli syksyllä voi olla ainakin sairastelun suhteen aivan toinen tilanne. Se on niin raskasta, kun jokainen lyhytkin tauti viipyy perheessä parikin viikkoa sen kiertäessä perheenjäseneltä toiselle. This too shall pass =)
VastaaPoistaKiitos kommentista!
PoistaToivotaan parasta ja pelätään pahinta. Olen lukenut myös niitä kokemuksia, että vasta eskari-iässä helpotti. (Ilmeisesti siinä iässä lapsen vastustuskyvyssä tapahtuu oikeastikin jokin muutos.)
Kun monen sairauden osalta vastustuskyky säilyy alle vuoden, en uskalla toivoa, että vuodessa taudit olisi "käyty läpi". Toisaalta tuskin seuraava vuosi yhtä vaikea on kun ensimmäinen. Ja monellahan se toinen vuosi on kyllä ollut huomattavasti parempi.
Ensi syksynä vaihtuu ryhmä pois "vauvaryhmästä", joten ehkä sekin auttaa.
Ja on tämä kevät ollut jo hiukan syksyä parempi. Syksyllä jossain kohtaa vain luovuin toivosta. Totesin, että turha edes odottaa, että oltaisiin terveenä, kun pettyy vaan, kun heti parin päivän päästä tulee seuraava tauti.
Rohkaisen kysymään asiaa työhaastattelussa, jos se mietityttää. Työnantajat ovat oman kokemukseni mukaan yleensä ymmärtäväisiä pienten lasten vanhempien sairauspoissaolojen suhteen ja monilla on itselläänkin lapsia. Lisäksi, jos kyseessä on työvoimapulasta kärsivä ala, niin ovat varmasti tyytyväisiä, jos saavat uuden työntekijän palkattua, vaikka hän välillä joutuisi olemaan poissa. Oma ja lapsen sairastelu ei tietenkään ole myöskään laillinen peruste työsuhteen purkamiseksi koeajalla... Rohkeutta ja onnea työhaastatteluun! Olet varmasti hyvä ja tunnollinen työntekijä (sen kuvan olen blogiasi lukiessani saanut) ja varmasti työpanoksestasi on työnantajalle hyötyä, vaikka joutuisitkin olemaan välillä poissa. : )
VastaaPoistaKiitos kommentista ja tsempeistä! Varmasti inhimillisyyttäkin esimiehiltä löytyy, ainakin jos on tuuria. Ja niinhän se on, että tämä pienen lapsen vanhemmuus on vain yksi osa minua. Paljon hyvääkin minulla olisi annettavana.
PoistaEro entiseen elämääni on iso: olin se työntekijä, joka "ei koskaan" ole poissa. Jotenkin ahdistaa tämä perhe-elämän ja työelämän välillä tasapainoilu.